Volt olyan fiatal, végzett színész, akit a pályára sem lehetett volna engedni
![Színművészeti Egyetem épület illusztrációk](https://cdn.origo.hu/2023/12/OOy6qz29hePO80nY77A-k0aP0qzJQLXtl5kPquZrDDY/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzQwOTBhYTUwNzAwMzRmN2U5YTUzMGQxNmIyM2M5MTZm.webp)
Forgács Péter, a győri Nemzeti Színház igazgatója azt mondja, hogy a budapesti Színművészetin végzett színészek nem nagyon akarnak vidékre jönni. És találkozott olyan, Budapesten végzett fiatal színésszel, akit szakmai szempontból jobb lett volna a pályára sem engedni.
"Már az is sokat elárul a helyzetről, hogy a fővárosi egyetemről nagyon kevés fiatalt lehet lecsábítani vidékre, még egy ott működő Nemzeti Színház esetében is – mint amilyen a győri színház. Nálam is kevesen vannak. Az új, pályakezdő társulati tagok inkább a kaposvári tanintézetből kerülnek hozzánk. Akik mégis Budapestről érkeztek hozzánk, azok szakmailag rendben voltak – egy-két kivételtől eltekintve. Természetesen mindegyikőjüket előbb a vizsgájukon láttam, de még úgy is
megesett, hogy valakit a sugárzó személyisége miatt alkalmasnak éreztem, ám aztán kiderült, hogy szakmai szempontból jobb lett volna a pályára sem engedni.
Márpedig az elég nagy felelősség, hogy képesek-e tudatni, akár a pályáról is eltanácsolni azt a hallgatót, aki úgy csúszott át a felvételin, hogy a puszta személyisége dominált, ám idővel kiderült, hogy szakmailag képtelen a fejlődésre. Szerintem tisztességesebb, ha tudatják vele a valóságot. Összességében tehát vegyes tapasztalataim vannak."
Cseke Péter, a kecskeméti Nemzeti Színház igazgatója igazgatása során találkozott hihetetlenül tehetséges és bántóan tehetségtelen, Színművészetit végzett, fiatal színésszel egyaránt. Ugyanakkor alapvetően nem érti, hogy a Színművészeti vezetői miért nem örülnek a modellváltozásnak.
"Szerintem nem lehet általánosítani ebben a kérdésben. Volt olyan, aki hozzánk kerülve csillogóan tehetségesnek mutatkozott, és akadt, akiről utólag derült ki, hogy amire képes, az maga a – elnézést a szóért – „pusztulat." A Színház- és Filmművészeti Egyetem átalakítása kapcsán pedig a saját tapasztalataim jutnak eszembe. Én, ha egy változás előtt állok, akkor általában megvizsgálom, átgondolom, hogy vajon mindent megtettem-e azért, hogy az általam addig nagyon jónak érzett helyzet megmaradjon. Ha úgy találom, hogy igen, de mégis változtatni kell, akkor optimista alkatként azt gondolom: a változás mindennel együtt sok pozitív lehetőséget is magával hozhat. A Színművészeti Egyetem alapítványi formában történő működtetése is számtalan jó dolgot hordozhat magában, különösen, ha kellő nyitottsággal kezelik a helyzetet. Én biztos szólni fogok, ha úgy látom, hogy az ottani változás rossz irányba fordítja a dolgokat".
Besenczi Árpád, a zalaegerszegi Hevesi Sándor Színház igazgatója arról beszélt, hogy a Színház- és Filmművészeti Egyetem voltaképpen levegőnek nézi a vidéki színházakat.
"Sokkal jobbak a tapasztalataim a kaposvári egyetemmel. Múlt évben két ott végzett hallgató szerződött a társulatunkhoz, idén pedig négy. A fővárosban már több éve vizsgákat sem nézek, ami nem csupán az én hibám. Hanem annak a rendszernek is felróható, amely
fókuszon kívül helyezi a vidéki színházakat.
A budapesti tanintézménynél nem preferálják, hogy vidékre kerüljenek az ott végzett színészek. A Színház- és Filmművészeti Egyetem hallgatói mintha nem tudnák, hogy szakmai szempontból, a gyakorlati készségek fejlesztése kapcsán rendkívül hatékony lehet néhány vidéken töltött évad. Az én generációm számára ez még teljesen természetes lehetőség volt, fontos állomásnak számított a pályaépítés során. Tény, hogy anyagi szempontból viszont több lehetőség van a fővárosban – ott készülnek a reklámok, szappanoperák, egyebek -, de én azt gondolom, hogy normális esetben az ember másfajta késztetésből választja hivatásául a színészetet."