Ez lebeg, és nem repülőgép!
![UFO 1451](https://cdn.origo.hu/2023/12/P5E5xhkjsAgFhYTfCkjx7lYiUt1V3CvLVDF5ImQhzLc/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzkxZWRkYWVjYzAxOTQ0NmI5MTAyOGE3NTU4NzgxOGIx.webp)
Frederick Valentich közel sem tartozott a fegyelmezett, tapasztalt pilóták közé. Kétszer jelentkezett az Ausztrál Királyi Légierőhöz, azonban mindkét alkalommal elutasították nem megfelelő végzettsége miatt. A kudarc nem tántorította el a fiatal férfit a repüléstől, így hamarosan az Air Training Corps kadétja lett.
Valentich 1958. június 9-én született Melbourne-ben. A szüleivel és három testvérével élt egy háztartásban, eltűnése idején pedig a szülővárosában egy üzletben dolgozott eladóasszisztensként. A repülés mindig is a vágyálma volt.
Tanulópilóta szakszolgálati engedélyét 1977 februárjában kapta meg, a rá következő szeptemberben pedig már a magánpilóta szakszolgálati engedélyt is megszerezte. Valentich polgáripilóta-képzésen is részt vett, eredményei viszont gyengék voltak, számos vizsgatárgyát elbukta. A tanulmányi problémák mellett több repülési incidens is köthető a nevéhez. Az egyik ilyen alkalommal egy ellenőrzött légtérbe lépett be, amiért figyelmeztetést kapott. Kétszer szándékosan felhőbe is repült, az egyikért hivatalos eljárást is indítottak ellene.
A fiatalember jellemrajzához még egy érdekes szempont kapcsolható. Édesapja, Guido Valentich szerint fia lelkes rajongója volt a földönkívüliekkel kapcsolatos jelenségeknek, és meggyőződéssel vallotta, hogy bolygónk hamarosan idegen invázióval találja magát szembe.
Az ifjú Valentich mögött összesen 150 repült óra tapasztalat állt, amikor a Moorabbin reptérről egy Cessna 182-L típusú kisrepülőgéppel felszállt 1978. október 21-én. Az irányítóközponttal megosztott célja szerint Victoria állam déli partjait követve, Cape Otwayt érintve a Bass-szorosban fekvő King-szigetre repült volna. Itt az volt a terve, hogy utasokat vesz fel, majd visszatér a kiindulási pontra.
A történet első ellentmondása itt következik. A hozzátartozóknak Valentich ugyanis nem említett semmit az állítólagos utasokról, sőt a nekik vázolt elképzelések alapján azért utazott a szigetre, hogy egy kisebb rákszállítmányt vegyen fel. A későbbi vizsgálat során kiderült, hogy egyik állítás sem volt igaz, ráadásul az általános protokollt követve a pilóta a King-szigeti repteret sem értesítette a gép lehetséges érkezéséről.
Valentich helyi idő szerint 18.19-kor szállt fel, majd röviddel ezután kapcsolatba lépett a melbourne-i repülési szolgálattal. A pilóta által közölt információk szerint 19.00-kor érte el Cape Otwayt. A repülőgép nagyjából 256 kilométer per óra utazósebességgel haladt, a látási viszonyok jók voltak, a szélerősség is gyengének számított.
Az események 19.06-kor vettek érdekes fordulatot. Valentich megkérdezte a melbourne-i repülési szolgálat tisztjét, Steve Robeyt, hogy van-e más gép rajta kívül ötezer láb (1524 méter) alatti magasságban, de nemleges választ kapott. A fiatal pilóta viszont egy nagyméretű légi járművet látott, négy fényesen világító leszálló fényszóróval.
Rövidesen az ismeretlen gép - szokatlanul nagy sebességgel - legalább ezer lábbal (300 méterrel) elhaladt a Cessna 182-es fölött. Nem sokkal ez után az objektum már kelet felől közelített a férfi felé. Az azonosítatlan tárgy újra és újra Valentich feje fölé repült, aki emiatt úgy érezte, annak pilótája szándékosan játszadozik vele.
19.09-kor a légiirányító Valentich repülési szintje felől érdeklődött, és megerősítette, hogy ő sem tudja azonosítani a kérdéses légi járművet. Valentich 4500 lábban határozta meg helyzetét, és tömören beszámolt az őt zaklató objektumról. A hosszúkás tárgy olyan gyorsan repült, hogy nem tudta jól megfigyelni. Ezt követően rövid időre megszakadt a kommunikáció az irányítótorony és a kisgép között. A kapcsolat helyreálltával Valentich már pontosabb adatokkal szolgált az objektumról. Elmondása szerint az szabályosan „keringett” felette, felülete fémesen fénylett, és zöld színű lámpákkal volt kivilágítva.
Ezután újabb szünet állt be a kommunikációban. Amikor a kapcsolat visszatért, Valentich arról beszélt, hogy a tárgy hirtelen eltűnt. Újabb pár másodperces kapcsolatmegszakadás után a már cseppet sem nyugodt pilóta azt észlelte, hogy az előbb felszívódott légi jármű ezúttal délnyugatról jön. Pontosan 19.12.09-kor Valentich motorproblémákról számolt be.
Az utolsó bejelentkezés után ismét egy rövid „csend” következett, majd az összeköttetés helyreálltával a pilóta részéről elhangzott a beszélgetés talán legrémisztőbb mondata: „..ez lebeg, és nem repülőgép..”. Rögtön ez után egy azonosítatlan, 17 másodperces „fémes, kaparó hang” hallatszott. A bizarr zaj elnémulásával minden kapcsolat megszakadt.
Az adás elnémulása után nem sokkal a hatóságok megindították a mentőakciót, hajók és légi járművek egyaránt kutattak az elveszett pilóta után. A keresést – amely nem vezetett sikerre - 1978. október 25-én szüntették be. A roncs nem került elő. Az egyedüli nyom, amit találtak, egy olajfolt volt a víz felszínén, nagyjából ott, ahonnan Valentich az utolsó rádióüzenetét küldte. A folt vizsgálata azonban azt az eredményt hozta, hogy nem légi járműből származik.
Öt évvel később azonban a víz egy hűtőzsalut mosott a Flinders-sziget partjaira. A repülésbiztonsági szolgálat vizsgálatot kezdeményezett. Ebből kiderült, hogy az alkatrész egy Cessna 182-es repülőgéphez tartozott, szériaszáma alapján pedig nem kizárt, hogy akár Valentich gépe is lehetett. A hivatal hozzátette, hogy az ilyen típusú alkatrészek leválhatnak a kisgépekről a repülés során, viszont ilyen esetekről abban az időszakban nem érkezett bejelentés. A különös, fémes zaj szakértői elemzése sem vezetett semmire.
A 315 oldalas hivatalos vizsgálati anyagot az ausztrál kormányzat 2012-ben tette nyilvánossá.
Az egyik elképzelés szerint a férfi megrendezte az eltűnését meglehetősen teátrális körülmények között. Ezt könnyen megtehette, hiszen Cape Otwayt elérve elég üzemanyaga volt egy, a tervezettnél hosszabb útra - a King-sziget nagyjából száz kilométerre van Cape Otwaytől, a repülőgépben pedig további nyolcszáz kilométerre volt üzemanyag. Ugyancsak gyanús tényező, hogy a tiszta idő ellenére a radarok nem érzékeltek légi járművet a térségben, ami kétségessé teszi, hogy a férfi egyáltalán járt-e Cape Otwayben. Az átveréssel kapcsolatos elméletet erősíti, hogy a melbourne-i rendőrség egy titokzatos kisrepülőgép landolásáról kapott bejelentést Cape Otwaytől nem túl messze, pontosan abban az időpontban, amikor Valentich eltűnt. A férfi édesapja cáfolta ezt az elméletet, úgy vélte, a fia megbízható ember, aki nem találna ki képtelen történeteket.
Egy másik teória alapján a pilóta dezorientált lett, és gépével fejjel lefelé repült. Így a másik légi jármű, amit látott, tulajdonképpen saját repülőgépének vízi tükörképe volt. Ha ezt a magyarázatot fogadjuk el, akkor a vízbe csapódás lett a férfi sorsa. Ennek az elméletnek is vannak kritikusai, szakértők szerint ugyanis a Cessna-182 üzemanyagrendszere úgy van kiépítve, hogy nem teszi lehetővé a hosszú ideig tartó fejjel lefelé történő repülést.
Ennek ellenére egy 2000-es privát vizsgálat a tájékozódási képesség elvesztését erősítette meg, ehhez nagymértékben hozzájárultak a motor- és rádióproblémák. Mivel a Bass-szorosban uralkodó tengeráramlások igen erősek, így a könnyű kisgép roncsai messzire sodródhattak, mielőtt végleg elsüllyedt volna. A Skeptoid weboldal egy harmadik opcióval is előállt a dezorientáltság magyarázatára. Eszerint Valentich – lelkes ufórajongó lévén - a „Harmadik típusú találkozások” című film nyitójelenetét próbálta utánozni. Erre az utalt, hogy a valóságban és a filmben lejátszódott rádióbeszélgetés több pontja bizarr hasonlóságot mutatott egymással.
Egy visszavonult vadászpilóta, James McGaha és Joe Nickell szkeptikuskönyv-szerző 2013-ban újabb teóriával állt elő, ami magyarázhatja a gép eltűnését. Ez alapján a lenyugvó nap okozta érzéki csalódás miatt a horizont a pilóta számára dőltnek látszott. A hamis helyzetfelismerés a férfit korrigálásra késztette, amivel akaratlanul úgynevezett zuhanóspirálba küldte a gépet, ebből viszont nem tudott szabadulni. McGaha és Nickell szerint a zuhanóspirál könnyen kelthette a pilótában a lebegés érzetét, másrészt a szűkülő spirálban a gravitációs erő akadályozta az üzemanyag áramlását, ami vélhetően a pilóta által jelzett motorhibákhoz vezetett. A szerzők a fényekre is találtak magyarázatot, szerintük Valentich a Vénuszt, a Marsot, a Merkúrt valamint az Antares csillagot nézhette az ufó lámpáinak.
A most ismertetett elméletek mellett előkerült még az öngyilkosság lehetősége is, ezt azonban mind a barátok, mind a családtagok véleménye alapján elvetették.
Ahogy az általában lenni szokott, Valentich eltűnése után azonnal megszaporodtak az ufóészlelésekről szóló beszámolók. Néhányan az égre tekintve olyan kiszámíthatatlanul mozgó zöld fényekről számoltak be, amelyek szorosan követték a pilóta gépét. Az ufológusok természetesen készpénznek vették a szemtanúk leírásait, ezek hitelességét azzal igyekeztek alátámasztani, hogy még az előtt születtek, hogy 1982-ben a hivatalos rádióbeszélgetést – amelyben szó volt a zöld lámpákról – nyilvánosságra hozták.
Az idegen látogatókkal kapcsolatos szálat kétes hitelességű fényképfelvételek is táplálták. Roy Manifold vízvezeték-szerelő a kérdéses időpontban time-lapse technikával éppen a lenyugvó napot fotózta a Cape Otway-i világítótoronynál. Amikor a képeket előhívta, érdekes felfedezést tett: a fotókon egy azonosíthatatlan, láthatólag gyorsan mozgó objektumot látott. Manifold elmondta, hogy a felvételek 20 perccel az előtt készültek, hogy Valentich jelentést tett volna az általa tapasztalt nehézségekről.
A képeket mind ufószakértők, mind szkeptikusok megvizsgálták. Előbbiek az objektum, valamint a felhők képkockákon tapasztalt pozíciói alapján arra a következtetésre jutottak, hogy egy nagyjából 320 kilométer per óra sebességgel haladó azonosítatlan tárgyról van szó, amelyet felhőszerű pára vesz körül. A szkeptikusok elvetették a tárgy szilárd természetére vonatkozó nézeteket, és szokatlan formájú, de egyszerű felhőnek titulálták az objektumot.
A Valentich-ügyet a mai napig Ausztrália egyik legrejtélyesebb repülőszerencsétlenségének tartják.