A Katona József Színház a Gyurcsány-párt tagjainak kedvezményt ad, az Örkény Színház meg a színpadon hergel a kormány ellen
![Hat medúza egy tepsiben, Örkény színház, kritika, 888](https://cdn.origo.hu/2024/02/EzGtKNyvWdBFuRre0CT_WbiRQUqX0pIAQhvqUL7rr_k/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2FhNDRiNjI1YjA2YjRiZWI5YTQ1YjViMjRhMThhZmVi.webp)
Az embert zsigereiből kiforgató, az egyén személyiségét meghasonlító Hat medúza egy tepsiben című darab (r. Fekete Ádám) az álmok abszurditását meglovagolva riogatja a szórakozni vágyót. A torz vízió különös és megmagyarázhatatlan érzéssel kúszik a néző bőre alá, őrjítő, megszűnni nem akaró viszketést eredményezve. Tud tehát valamelyest hatni, de ez még nem jelenti azt, hogy jó is. Sőt.
A mélytengeri gasztrohorrorként nevezett műnek – a darabban elrejtett néhány konkrét utaláson túl, amely a szerző vizigótokhoz történő makacs vonzalmáról tanúskodik – köze sincs a gasztronómiához. A Hat medúza egy tepsiben inkább közhelyes társadalomkritika, mintsem degusztáció. Ám, hiába a próbálkozás, hogy éles bírálatokkal minősítse a nemzet gyarlóságát, sikeresnek és hitelesnek nehezen nevezhető.
Máté, a gerincferdült influenszer, író komoly küzdelmek árán tudja csak elérni céljait. Az őt lenéző, gonosz polgárok nem tudják elfogadni másságát, és levakarhatatlan bélyeget nyomnak az életére. Tünde – apácakomika – nem kívánt terhessége súlya alatt roskadozik, Zsoltot pedig éppen a mű elején hagyta el a felesége, mert állítólag – jelentsen is ez bármit – „akkora nőcsábász, hogy még abban sem biztos, hogy ő a gyermeke apja".
Fellelhetők a darabban persze aktuálpolitikai utalások is, például
az antropomorf kutya, Szív az előadás során magzati szívhangokkal seftelt, Máté apja pedig Hír tv-t és Jóban Rosszbant nézett, alkohollal a kezében, miközben leégett körülötte a ház. Vagyis, a Mácsai Pál-féle, elég egyszerű Örkény Színház-világban egy végtelenül primitív ember.
Az apácakomika gyermekét egy fej káposztával szimbolizálták, amelyet színpadiasan egy szovjet gyártmányú háztartási centrifugában helyeztek el, így utalva az abortuszra.
A mai Magyarországon (Budapesten) játszódó történetet apró, egymáshoz nem illő ötletfoszlányokból fércelték össze. Fekete Ádám világában a tér-idő kontinuum relatív, a rendszert – mint egymással észszerűen együttműködő részek összessége – nem ismeri. A kusza történetszálakban sem fordulat, sem jellemfejlődés nem tapasztalható, továbbá értelmezhetetlen az „ájkídó-pizsamákba" öltöztetett színészek és a szürreális gyermekrajzokból alkotott díszlet viszonyrendszere is. Nem világos, hogy a fentebb említett szimbólumok miképp és hogyan tettek hozzá a történet dramaturgiájához, miközben már az első pillanattól pszichedelikus Late Night Show hangulatát árasztotta a szűk színpadtér.
A darabhoz mellékelt „munkafüzet" sem segít sokat a darab értelmezésében. (Miért is kell segédanyag egy színházi előadáshoz???) A harmincnégy oldalas, gazdagon illusztrált dokumentum hosszan taglalja és magyarázza a művet, valamint a szerző gondolatmenetét – ami a fentiek tekintetében is igencsak visszás. Mintha az alkotó maga is kételkedne darabja értelmezhetőségében, azért tartja szükségesnek a korántsem rövidke appendix csatolását. (E sorok – legalábbis e tekintetben – konzervatívnak mondható írója szerint a jó előadás ismertetőjegye, hogy kortól, nézőközönségtől és földrésztől függetlenül, poszt-posztmodern fogások és lábjegyzetek, munkafüzetek nélkül is ugyanazt a hatást éri el.) Avagy a füzetke maga is a színpadi mű része lenne?
Mindazonáltal a Hat medúza egy tepsiben – munkafüzettel vagy anélkül – mintha inkább a féktelen abberációról árulkodna, miközben mondanivalóját a titkok tajtékzó tengerébe veszti.
Sajnos nem jött át az „üzenet". Lehet, nekem kellene elmenni érte? Nem tudom megmondani, hogy ezért magamat hibáztassam, vagy a szerzőt.
Vagy a Katona József Színház-botrány idején a baloldalnak megfelelni vágyó Örkény Színházat?