Felesége többször is megmentette, az esküvője után rögtön dolgozni ment az F1 legendája
![Forma-1, Frank Williams, 2015](https://cdn.origo.hu/2024/02/XSHvk9S8Q3-PIZyMNhiYVIaGpmDwiTVr-Ynd53tgp5k/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzRmOTFlNmIwNmM0MTRmN2FiYzFhZDE5OTMyMTA0YjI5.webp)
Vasárnap 79 esztendős korában életét vesztette Sir Frank Williams, a Williams-istálló alapítója. Vezetésével a grove-i alakulat hét egyéni és kilenc konstruktőri világbajnoki címet nyert, és egészen tavalyig minden idők harmadik legsikeresebb csapatának számított.
Williams halálával a klasszikus értelemben vett nagycsapatok alapítói közül az utolsó is távozott az élők sorából. Bár a jelenleg Alfa Romeo néven induló Saubert létrehozó Peter Sauber, valamint a Haas névadója, Gene Haas továbbra is köztünk van,
mindezt mégis tekinthetjük egy szimbolikus határnak is abban a világban, amiben az istállók többségét már nagyvállalatok irányítják.
A Williams az 1980-as és az 1990-es években élte fénykorát, pedig a lendület már 1986-ban könnyen megtörhetett volna. Frank Williams ugyanis abban az évben szenvedett életveszélyes autóbalesetet, amiben annyira megsérült, hogy az orvosok többször is le akarták kapcsolni az őt életben tartó gépekről.
Azonban nem ez volt az egyetlen, amikor csapatvezetői karrierje veszélybe került. Williams már az 1969-es idényben is indított autót az F1 mezőnyében, de tehetséges pilótája életét vesztette, az azt követő eredménytelenség pedig gúny tárgyává tette.
Ez odáig fajult, hogy végül a gyárba sem tehette be a lábát, így pár hónap múlva új istállót alapított, ez lett a mai formájában ismert Williams.
Felesége, Virginia „Ginny” Williams a legnehezebb időkben is kitartott mellette, pedig nem volt könnyű dolga. Előfordult, hogy neki kellett finanszíroznia férje csapatának működését, ráadásul Frank Williams már-már betegesen munkamániás volt, ami azt eredményezte, hogy sokszor elhanyagolta családját.
Ginny Williams 1988-ban döntött úgy, hogy könyvet ír, amiben saját szemszögéből meséli el, hogy férjével miken mentek keresztül. A 2017-ben készült Williams című dokumentumfilmnek ez adta az alapját, de más érintettek nyilatkozataival kiegészítették a történetet. Az alábbiakban ezekből idézünk.
Ahhoz, hogy Frank Williams élettörténetét a lehető legjobban meg lehessen érteni, mindenképpen szót kell ejtenünk feleségéről. 1967-ben ismerkedtek meg egymással, amikor Ginny Berry már javában az esküvőjére készült. Ráadásul pont a vőlegénye mutatta be őt Williamsnek, akiben azonnal meglátott valamit.
„Nem tudtam, mit tegyek, mert ott volt az a srác, aki a szemeivel bámult engem – mondta Pamela Cockerillnek, a könyv tényleges írójának, aki megőrizte a hangfelvételeket az utókornak. – Egy szót sem voltam képes kiejteni.
Borzasztóan intelligensnek akartam látszani, és szerettem volna mondani néhány dolgot az autókról, de képtelen voltam. Ez volt a helyzet, amikor megláttam.”
Az esküvőt azonban már megszervezték, így abból nem tudott kihátrálni, viszont a vonzalom nem múlt el, és mindent megtett annak érdekében, hogy el tudja csábítani Williamst. A versenyein úgy helyezkedett, hogy jól látható legyen kiszemeltje számára, máskor pedig előfordult, hogy egy héten keresztül várta a Minijében, hogy hátha megjelenik az újságosnál. Később megszületett a megoldás.
„Elköltözött egy lakásba, utána pedig azon gondolkodott, hogy »hogyan tudassam Frankkel, hogy itt vagyok? Azt nem szabad megtudnia, hogy az első férjemet az ő kedvéért hagytam el, mert ez elriasztaná« – emlékezett vissza Cockerill. – [Williams] nem ivott, de a friss narancslevet nagyon szerette, szóval írt egy levelet: »ha szeretnél egy kis friss narancslevet, akkor azt itt szolgálják fel...«, és leírta a címét. Egy vagy két nappal később megszólalt a csengő és Frank jelent meg az ajtóban.”
Későbbi felesége elmondta, hogy egy ponton Williams jelentette ki, hogy jó ötletnek tartja a házasságot, aminek ő nagyon örült, hiszen erre vágyott. Végül 1974-ben keltek egybe, de nem tartottak lakodalmat, csupán az anyakönyvi hivatalban bonyolították le a procedúrát. Ezt követően Frank Williams olyat tett, ami után sokan máris elgondolkoznának a váláson,
ám újdonsült feleségét ez nem zavarta, mert már hozzászokott az ilyesmihez.
„Amikor kimentünk, azt mondtam, hogy »ünnepeljünk, mindannyiótoknak fizetek egy fantasztikus ebédet« – árulta el Williams legjobb barátja David Brodie., aki maga is autóversenyző volt. – Frank azt válaszolta, hogy »nekem nem, én dolgozom«, és elkotródott.”
Persze nem ez volt az egyetlen alkalom, amikor a versenyzés minden mást háttérbe szorított. Felesége szerint semmi más nem érdekelte, könyvet például egyáltalán nem olvasott. Brodie viszont talán még inkább rámutatott a lényegre.
Teljesen megszállott volt a versenyzés iránt, bizonyos fokig már nevetséges mértékben
– magyarázta. – Semmi nem számított. Nem hiszem, hogy életében valaha is járt élelmiszerboltban.”
Hozzáállása azonban később sem változott, és emiatt a gyerekeivel sem töltött elég időt. Lánya, a csapatfőnöki feladatokat 2013-tól tavalyig ellátó Claire Williams elmesélte, hogy édesanyjával 32 esztendőn keresztül minden évben elutaztak Marbellára, ám édesapjuk egyszer sem csatlakozott hozzájuk. Igaz, Ginny Williams megnyugtatta őket, hogy ez nem is baj, mert „mindannyiunkat az őrületbe kergetne”.
Kétségtelen, hogy Frank Williams nem volt mintaapa, de becsületére legyen mondva, hogy ezt nem is próbálta tagadni. „A motorsport számít a leginkább az életemben – szögezte le egy, a lánya által felolvasott újságcikkben. – Van egy családom, amit nagyon szeretek, de ők csak a második helyet szerezhetik meg az üzlet után. Ez nem lehet kérdés.”
Na de hogyan került be a motorsport körforgásába? A 60-as évek közepén szerelőként, illetve pilótaként tevékenykedett, és belecsöppent egy olyan világba, ahol rajta kívül mindenki vagyonos családból érkezett, és amelyet lánya varázslatosnak titulált.
Frank szeretett ennek a részese lenni, talán azért, mert gyerekkorában semmilyen társaságnak nem volt a tagja.”
Kétségtelen, hogy Williams nem kifejezetten gazdag famíliából származott, ráadásul apja korán elhagyta édesanyját, aki így részben egyedül, részben testvére családjának segítségével nevelte őt fel. Előfordult, hogy teljesen elszegényedtek, de mindent igyekezett megadni fiának. „Nagymama feláldozta a normális életet, hogy esélyt adjon Apának az életre azzal, hogy oktatásban részesül” – foglalta össze a történteket Claire Williams.
Versenyzőként Frank Williamst gyorsnak tartották, ám vakmerő vezetési stílusa miatt gyakran okozott balesetet. Mindez viszont korántsem meglepő annak fényében, hogy első autójával, amit a vonakodó édesanyjától kapott kölcsön, rögtön felborult.
Négyajtós autókkal versenyzett, de valamilyen oknál fogva soha nem érezte a határt, mindig egyre gyorsabban és gyorsabban ment, majd kirepült a pályáról
Hozzátette, amikor barátja utcai autót vezetett, saját magával versenyzett, és szinte már ott tartott, hogy elindít egy stoppert, hogy lássa, képes-e felülmúlni addigi legjobbját két pont között. Ezzel a mentalitásával az őrületbe kergette feleségét.
„Minden éjszaka, amikor megjött, Frank elmondta, hogy »ma 33 és fél perc volt. Meg fogom ölni magam azon az úton, ha nem vigyázok« – idézte férjét Ginny Williams. –Ilyenkor mindig izzadni kezdtem, és azt mondtam, hogy »ha megölöd magad, nem megyek el a temetésedre«, annyira feszültté váltam.”
Egy idő után azonban Williams belátta, lehet, hogy van elég bátorsága, de tehetsége biztosan nincs, így felhagyott a versenyzéssel.
„Szerintem kezdte megérteni, hogy nagyon hamar meg fog sérülni – vélekedett Brodie. – Az embernek nem lehet ennyi balesete, a közúton és a versenypályán sem. Tudni lehetett, hogy ez sérüléssel végződik, főleg akkoriban.”
Williams 1966-ban megalapította a Frank Williams Racing Cars nevű alakulatot, amit kezdetben a Forma-2-ben és a Forma-3-ban versenyeztetett. 1969-ben azonban úgy döntött, hogy az F1-ben is elindul, pilótája pedig a vele egykorú barátja, a tehetséges Piers Courage lett. A páros a legjobbak között is helytállt, hiszen Monacóban és Watkins Glenben is megszerezték a 2. helyet.
Az 1970-es Holland Nagydíjon viszont bekövetkezett Williams életének első nagy tragédiája. A 23. körben Courage balesetet szenvedett, és a brit pilóta bennégett az autóban. Az akkor 28 esztendős csapattulajdonost mélyen megérintette az eset.
Hatalmas sokk volt, én pedig fiatalként nem számítottam erre
Brodie szerint Williams nagyszerűen helytállt a temetésen, utána viszont eltűnt. Végül a templomban találtak rá, ahol egy kőoszlop mögött állt, és látszott rajta, hogy összetört. Claire Williams hozzátette, nem biztos benne, hogy egy ilyen tragédiát fel lehet dolgozni.
Ráadásul mindez nem utoljára történt meg, hiszen 24 évvel később Ayrton Senna vesztette életét Imolában, miután a Tamburellóban nekicsapódott a falnak, a felfüggesztés pedig végzetes sérülést okozott neki. Williams szinte egyáltalán nem mutatta ki az érzelmeit, de elmondása szerint Courage-éhoz hasonlóan
a háromszoros világbajnok elvesztését is megkönnyezte, mivel felelősnek érezte magát, hiszen mindketten az ő autójában versenyeztek.
A csapat 1970-től 1976-ig mindössze nyolc alkalommal szerzett pontot, az eredménytelenség miatt pedig idővel gúny tárgyává vált. Ginny Williams szerint a pilóták akkoriban azt mondogatták egymásnak, hogy „ha tönkre akarod tenni a karrieredet, akkor menj a Williamshez!”
Azonban nem ez volt a legnagyobb gond, hanem a pénzhiány. Mivel a fedezetlen csekkjei miatt Williams nem volt túl népszerű a bankoknál, kénytelen volt feleségétől pénzt kérni. Olyannyira szenvedélyes volt, hogy még azt is a csapatra költötte, amit nem arra kapott.
Emlékszem, Ginny egyszer adott neki nyolc fontot, hogy vegyen egy fish&chipset
1976-ra azonban minden igyekezete ellenére az alakulat csődbe ment. Ekkor lépett színre Walter Wolf kanadai olajmágnás, aki átvette a csapat adósságait. Mindez viszont azzal járt, hogy a többségi tulajdon, és ezáltal az irányítás is az ő kezébe került.
Ám az eredmények továbbra sem javultak, és az év közepére Wolf számára egyértelművé vált, hogy Williams nem képes változtatni a helyzeten. Ekkor drasztikus lépésre szánta el magát, amivel hihetetlenül megalázó helyzetbe sodorta az alapítót.
„Frank elment a gyárhoz, betette a kulcsot a bejárati ajtóba, de nem működött – emlékezett vissza Brodie. – Ekkor az egyik ablak kinyílt, és egy fickó azt mondta, hogy »Frank, ott vannak a cuccaid, a gyárba nem jöhetsz be, ki vagy tiltva innen«.
Nem akarta elhinni, hogy kizárták a saját gyárából. Abban az épületben volt az élete.”
Ha mindez nem lett volna elég, hat héttel később a Wolf néven induló jogutód Jody Scheckter révén megnyerte története első versenyét Argentínában. Mindez pedig már annyira rosszul érintette Williamst, hogy felesége elkezdett aggódni érte.
„Egy napon Ginny felhívott, hogy »Brode, rengeteg probléma van Frankkel, depressziós állapotba került. Hat hete nem vette le a pizsamáját.« Tizenegykor érkeztem meg, ránéztem és azt mondtam neki, hogy »mi a f*** folyik itt, Frank? A pizsamád van rajtad!«
Ő úgy felelt, hogy »Brode, bizonyos dolgokkal kapcsolatban nem igazán tudom összeszedni a gondolataimat«. Tudtam, hogy ez nagyon fáj neki.”
Ekkor Brodie kijelentette, hogy barátjának vissza kell térnie az F1-be. Williams elmondta neki, hogy talán össze tud szedni 185 ezer fontot a Belle-Vue nevű sörgyártó cégtől, akik cserébe csak annyit kérnek, hogy Patrick Nève személyében egy belga versenyzőnek adjon lehetőséget. Ez végül összejött, így már csak egy gyárat kellett találniuk. Williams elmondása szerint a néven sokat agyaltak, de végül maradtak a Williams Grand Prix Engineering mellett.
A jövőbeli sikerekhez azonban elengedhetetlen volt Patrick Head, akit még az előző istállóból ismert. A tehetséges mérnök vezetésével az autó a korábbiaknál jóval megbízhatóbbá vált, ráadásul az innovatív aerodinamikai megoldások sem maradtak el.
Ezek közül az egyikkel az 1979-es Brit Nagydíjon rukkoltak elő, ami még számukra is váratlan módon hozta meg az áttörést. Alan Jones 6 tizedes előnyben megszerezte a pole pozíciót, és úgy tűnt, hogy meg is nyerheti a versenyt.
Amikor Alan elég hamar átvette a vezetést és gyorsan el is tűnt, Patrick és én csak számoltuk a köröket, és azért imádkoztunk, hogy fogyjanak, mivel új volt az autó, vagyis nem feltétlenül volt megbízható
– magyarázta Williams. –A csapat számára hatalmas esemény felé haladtunk, és ez [egyre inkább] valósággá vált.”
Félelmük azonban beigazolódott, és az ausztrál pilóta a 39. körben feladta a versenyt. Helyére viszont csapattársa, Clay Regazzoni lépett, aki sokkal lassabb volt Jones-nál, de az autó tempója így is elég volt a győzelemhez.
A leintés után Williams kijelentette, hogy ez élete legboldogabb napja, és hozzátette, rettegett, hogy a svájci versenyző is kiesik a versenyből.
Évtizedekkel később elárulta, akkoriban nagy kő esett le a szívéről. „Megkönnyebbülés [volt], mert sokan azt gondolták, hogy az átkozott Franknek fogalma sincs arról, hogy mit csinál, de aztán erősítettem.”
Egy évvel később a Williams Jones révén egyéni és konstruktőri szinten is felért a csúcsra, és elkezdődött az a sikerkorszak, ami 1997-ig, azaz Jacques Villeneuve világbajnoki címéig tartott. Pedig 1986-ban az élet mindenkit jelentős megpróbáltatások elé állított.
1986-ban úgy nézett ki, hogy a Williams szép reményekkel vághat neki az idénynek. Nigel Mansell már egy éve a csapatnál versenyzett, csapattársa pedig az akkor kétszeres világbajnok Nelson Piquet lett.
Az istálló március 8-án tesztelt a Paul Ricardon, amire Williams is elutazott.
A csapatfőnök elégedetten távozott a helyszínről, ám sietett, hogy elérje az utolsó repülőgépet, mivel másnap félmaratont kellett futnia. Ennek érdekében elindult egy meglehetősen szűk és kanyargós úton Peter Windsor társaságában.
„A [Ford] 1600 Sierrában ült, és olyan későn fékezett, amennyire csak tudott – idézte fel az akkori csapatmenedzser a történteket. – Emlékszem, amikor egy szűk balkanyarban az autó hátulja fékezés közben kitört, megkérdeztem Franktől, hogy rendben vannak-e a fékek. Azt válaszolta, hogy igen.”
Ekkor Windsor némi félelemmel a hangjában megkérdezte, hogy mindig így vezet-e.
Williams megjegyezte, hogy más lehetősége nem is nagyon volt, hiszen nem parancsolhatott rá főnökére, hogy lassítson. Így viszont bekövetkezett a baj.
„Hirtelen szabad volt az út, ami lejtett – folytatta Windsor. – Egy gyors balkanyar volt előttünk 300 yardra. Emlékszem, a szélvédőn keresztül láttam, hogy belül van egy kőfal, és úgy tűnt, hogy a végét éppen el fogjuk találni. Az volt a reakcióm, hogy elbújok oda, ahol a lábam van. Miután nekiütköztünk a falnak, az autó felrepült a levegőbe. Csend volt, aztán jött a puffanás.”
Az autó felborult, Williams pedig éles fájdalmat érzett a nyakában, amit furcsának talált, mert korábbi tapasztalatai alapján azt gondolta, hogy egy borulás nem fáj ennyire. 10 másodperc elteltével megkérdezte Windsortól, hogy jól van-e, majd kijelentette, hogy ő nem tud mozogni. Éppen ezért megkérte a csapatmenedzsert, hogy kapcsolja le a gyújtógyertyát,
mert már érezni lehetett a benzin szagát.
Williams feje vérzett, és hogy tetézze a bajt, miután kicsatolta az övét, pont arra, illetve a nyakára esett rá. Windsor mindent megtett, próbálta stabilizálni főnöke fejét, aki azonban annyira rossz állapotban volt, hogy megkérte őt, hogy amennyiben úgy alakul, intézze el neki az utolsó kenetet.
A pályán lévő versenyzők egy francia fiútól tudták meg, hogy baj van, Mansell és Piquet pedig a baleset helyszínére sietett. Amikor odaértek, számukra is egyértelművé vált, hogy óriási a baj, ezért a brit pilóta beült a mentőbe és végig fogta főnöke kezét.
„Akkor borzasztóan aggódtam Frank biztonságáért, jólétéért és életéért – mondta a későbbi világbajnok. – Bizonyos emberekben kell hogy legyen elég erő ahhoz, hogy gyorsan és megfelelő módon cselekedjenek.”
Williamst egy marseille-i kórházba szállították, és a röntgenezés hamar kimutatta, hogy eltört a gerince. Élete olyannyira veszélyben forgott, hogy az orvosok nem voltak túlságosan bizakodóak.
Akkor tudtam meg, hogy komoly a helyzet, amikor az intenzív osztály ügyeletes orvosa behívta Ginnyt és engem, és megkérdezte, hogy mikor akarjuk Franket visszaszállítani Angliába
Ahogyan a csapatmenedzser szavaiból is kiderült, időközben Ginny Williams is megérkezett a helyszínre, és neki köszönhető, hogy férjét nem kapcsolták le az őt életben tartó gépekről. Ezt követően megszervezte, hogy Frank Williamset a Heathrow-ra szállítsák, majd egy londoni kórházban légcsőmetszést végeztek rajta, hogy tudjon lélegezni.
Innentől kezdve Ginny Williams folyamatosan ott volt férje mellett, és ugyanúgy irányította a nővéreket, ahogyan Frank az istállót. Valósággal őrizte őt, és többször is újra kellett élesztenie a csapatfőnököt. Az orvosok viszont itt is feltették neki a nagyon súlyos kérdést.
„Egy napra elmentem, és Ginny volt szolgálatban, ahogyan ő nevezte – ecsetelte Windsor. – A [kórházi] egység vezetője kijelentette, hogy »Mrs Williams,
ebben a helyzetben normál esetben lekapcsolnánk a [Williamst] életben tartó gépeket, de szükségünk van a család beleegyezésére«.”
Ginny Williams ekkor felhívta Windsort, és megkérdezte, mit gondol. A csapatmenedzser azt válaszolta, hogy „Frank élni akar”, persze jelentős mértékben alkalmazkodnia kell az új szituációhoz, de „ott vannak a gyerekei, a határozott személyisége, amit mindenki kedvel, és nem szeretné, hogy ilyen könnyen feladjuk”.
Bár három-négy hónap után még mindig kétséges volt, hogy Williams valaha is elhagyhatja a kórházat, ez végül megtörtént. Igaz, tolószékbe kényszerült, hiszen deréktól lefelé teljesen lebénult, ráadásul az ujjait sem tudta mozgatni. Kezdetben érthető módon zavarták ezek a következmények, de később megbékélt a helyzettel.
A balesete után először a Brit Nagydíj pénteki napján jelent meg nyilvánosan, de állapota nem engedte meg, hogy a hétvége hátralévő részére is maradjon.
A futamot végül Mansell nyerte meg, a konstruktőri győzelemért járó trófeát pedig Ginny Williams felesége vehette át.
Természetesen soha nem fogjuk megtudni, hogy mi lett volna a baleset nélkül, de tény, hogy Williams hiányában a két pilóta ellenségeskedni kezdett, és az egyéni világbajnoki címet végül Alain Prost nyerte meg. A következő évben viszont az alapító visszatért a csapatfőnöki székbe, és onnantól kezdve ismét ő irányította a grove-i alakulatot.
Claire Williamsnek szilárd meggyőződése, hogy édesanyja nélkül a Williams-istálló nem maradt volna fent, és a csapat ugyanannyira szólt róla, mint férjéről, arról nem is beszélve, hogy az életét is megmentette. Ginny Williams pedig mindenképpen tudatni akarta Frankkel, hogy ő miként élte meg az együtt töltött éveket.
„Azt mondta, hogy katarzissal felérő feladat volt ez számára – mondta a lánya. – Apa a sztár, nem? Apa van a reflektorfényben, ő az, akire mindenki azt mondja, hogy »Frank Williams lenyűgöző, Frank Williams csodálatos«. Az évek során Anya a háttérben volt, de nem hiszem, hogy azért tette ezt, mert hírnevet vagy dicséretet akart,
hanem csak azt szerette volna, hogy az emberek megismerjék a teljes történetet.”
Ginny Williamst 2010-ben rákkal diagnosztizálták, három évvel később pedig szervezete feladta a betegség elleni küzdelmet. A film egy pontján Franktől megkérdezték, hogy olvasta-e a könyvet, mire ő nemmel felelt. Lánya viszont ragaszkodott ahhoz, hogy ezt megtegye.
A film egyik utolsó jelenetében Claire Williams felolvasott egy részletet a könyvből édesapjának, persze érthető módon egy idő után nem bírt a könnyeivel. Frank Williams ezt követően megígérte neki, hogy el fogja olvasni. Nem tudjuk, hogy ez végül megtörtént-e, de ha igen, akkor alighanem úgy távozott az élők sorából, hogy pontosan tudta, mennyi mindent köszönhet feleségének.