Egálban az F1-döntőn: kegyetlen halált, Ferrari-szabotázst hozott az egyetlen ilyen csata
![Forma-1, Emerson Fittipaldi](https://cdn.origo.hu/2024/02/JAFUgIPHy8IV4CMloQVJvGetQtVJkk2CTi-Ot0S8HB0/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2M1Njg5MTE5ZDJiOTQ2N2ViZDRjZTgwOThmYTM0Njkw.webp)
Lewis Hamilton és Max Verstappen küzdelme mindössze a második esetet jelenti a Forma-1 történetében, hogy a pontverseny első két helyezettje azonos pontszámmal érkezik a szezonzáróra és ilyen felállásból döntse el, kié lesz a vb-cím. Hogy mikor volt az eddigi egyetlen alkalom? 1974-ben.
Akkor az (egy másik pontszámítási rendszerben) 52–52 ponttal álló Clay Regazzoni és Emerson Fittipaldi utazott a fináléra egálban, rajtuk kívül egyébként némi esélye még a 45 pontos Jody Scheckternek is volt a végső diadalra, kizárólag győzelemmel.
Fél évszázada nyilván sok minden másként nézett ki, hiányzott a jelenkor felhajtása, az élő tévéközvetítés, más volt a kultúra, de a feszültség, az áskálódás, a csibészség ugyanúgy jelen volt, és a nagy riválisok közel jártak hozzá, hogy felökleljék egymást az első métereken. Az utolsó futam akkor 23. helyett 15. volt, december helyett október elején, a meleg Arab-félsziget helyett a hűvös New York államban (nem a metropoliszban, hanem a Nagy-tavak közelében) rendezték. Múltidézéssel hangolódunk az idei fináléra.
Azon kiváló szezonok egyike az 1974-es, amely a drámaiaknál kevesebb publicitást kap, de az ínyenceknek csemegét jelentett.
Mindmáig az egyik legszorosabb bajnokság volt a Forma-1 történetében. Négy csapat ereje volt hasonló, a McLarené, a Brabhamé, a Tyrrellé és a Ferrarié, mind a négy nyert futamot.
– mondta Fittipaldi. Mellesleg a Lotus is behúzott három győzelmet.
Hogyan is alakult ki a pontegyenlőség a szezonzárójára és milyenek voltak a kilátások? Ez volt az első idény, amikor a Ferrari és a McLaren összecsapott a vb-címért, utóbbi ekkor lépett szintet. „A legtöbben azt gondolták, megőrültem, amiért elhagyom a Lotust kilenc nagydíjgyőzelemmel és egy vb-címmel a zsebemben. Domináns csapat volt, míg a McLaren elég új, amely csak pár győzelmet szerzett és még közel sem járt a vb-címhez" – emlékezett vissza Fittipaldi egy blogbejegyzésben a McLaren honlapján.
Az ő formája felfelé ívelt, az autója sokat javult onnan, hogy a Brit Nagydíjon változtattak a futóműgeometrián, egy 2. és egy 1. hellyel érkezett Watkins Glenbe.
Regazzoni viszont hadilábon állt a szerencsével, rengeteg pontot vesztett különböző okokból: defekttel és elbénázott kerékcserével, egy lekörözött leszorította az 1. helyen haladva, egyszer rosszul értelmezte a rajtjelet, hiába egyeztetett róla a zászlót lengető Juan Manuel Fangióval.
Két futammal korábban az élről esett ki motorhiba miatt, a főtengely megrepedése nélkül már bajnok lett volna.
Mint említettük, az időjárás nem volt kegyes az utolsó nagydíjon, Watkins Glen pályáján fagypont közeli volt a hőmérséklet az edzések kezdetekor. A csúszós aszfalt miatt még az is felmerült, hogy elhalasztják a versenyt.
A látványos szkander elmaradt a főszereplők között, az erőviszonyok kiegyenlítettségét mutatja, hogy a rajtrácson eltűntek a mezőny sűrűjében. Ha az indulási pozíció alapján osztották volna a pontokat, Fittipaldi és Regazzoni sem kapott volna, és a több győzelem miatt előbbi lett volna a bajnok.
„Akárhogy próbálkoztam pénteken és szombaton, nem találtam olyan beállításokat, amivel gyors voltam vagy kényelmesen éreztem volna magam az autóban. Szerencsére a vetélytársaim is szenvedtek, Jody 6. lett az időmérőn, én 8., Clay 9." – meséli Fittipaldi.
Nyugtalan voltam, még sosem éreztem ekkora terhet a vállamon. Álmatlanul töltöttem az éjszakát a hotelszobában a verseny előtti éjjelen.
Bár vitatott esetük nem volt a pályán, Regazzonival kerülték egymást a döntő ütközet előtt, amelynek szomszédos rajtkockából vágtak neki. „Képtelen voltam ránézni, ő se tudott rám. Mindketten feszültek és összeszedettek voltunk. Láttam, hogy a két csapat szerelői is képtelenek egymásra nézni. Tapintani lehetett a feszültséget a levegőben."
„Clay jobban rajtolt nálam, az első kanyarban elém került. A második felé vezető hosszú emelkedőn sikerült a szélárnyékába kerülnöm és azt éreztem, amit minden pilóta szokott: a vákuum szinte rászippantott az előttem lévő kocsira. A második kanyar is egy derékszögű jobbos volt, előtte egyre jobban megközelítettem a Ferrarit, és emlékszem, arra gondoltam, megelőzhetem, és akkor megnyerem a bajnokságot."
„Clay azonban más volt, mint a többiek. Az ő Ferrariját a legszélesebb autóként jellemezték, mert inkább össze-vissza kacsázott előtted, semhogy elengedjen. Tombolt bennem az adrenalin, láttam, hogy a sisakja folyamatosan jobbra-balra mozog, ahogy a tükröt figyeli, készen állva a rá jellemző legyezésre. Elkezdett középre húzódni, én követtem."
„Töprengtem, balról vagy jobbról próbáljam megelőzni? Balra mozdultam, és ahogy sasként figyelt, Clay ugyanezt tette."
Pontosan erre számítottam, ezért ahogy balra váltott, jobbra rántottam a kormányt. Sikerült, bekapta a csalit.
A belső ív Fittipaldié volt, de Regazzoni nem adta magát könnyen, egészen a pálya széléig terelte a brazilt, aki elmondása szerint két kerékkel már a füvön volt. „Egymásra pillantottunk. Ott már nem veszek vissza, enyém volt a kanyar, tisztán és korrekten. Azt hiszem, hirtelen felfogta, és a féktávon kicsit balra mozdult, hogy elkerüljük az ütközést. Belül elmentem, a gázra léptem és elhúztam. Arra gondoltam, ha nem romlik el a kocsi, megnyerem a bajnokságot."
Nem romlott el, és riválisánál előrébb, a 4. helyen befutva megszerezte az első bajnoki titulust a McLarennek. Regazzoni négy kör hátrányban, három bokszkiállással 11. lett (ritkának számított a kerékcsere akkoriban), ez illeszkedett a pocsék hétvégéjéhez. Előtte a tesztelésen már volt egy balesete, az időmérőn elromlott a motorja.
A 2006-ban elhunyt, vb-címet végül sosem szerző pilóta a Ferrari akkori sportigazgatója, későbbi elnöke manipulálását és csapattársa, Niki Lauda favorizálást sejtette a háttérben, ezzel magyarázta azévi legrosszabb teljesítményét. „Sosem derült ki, mi történt. Az autó vezethetetlen volt, szerintem a gumiktól. A Goodyear változtatott rajtuk. Már Kanadában is ingerlékeny volt a kocsi, versenyképtelen" – nyilatkozta az Autosportnak egy interjúban.
Senki sem lepődött meg, ezt vártuk. [Luca di] Montezemolo Nikit helyezte előtérbe, senkinek sem állt érdekében, hogy velem nyerjünk bajnokságot.
Tény, a svájci-olasz versenyző 1974-ben Watkins Glenben indult a legrosszabb rajtpozícióból és ez volt az egyetlen célba érése pontszerzés nélkül. A korabeli tudósítások szerint egész hétvégén alulkormányzottsággal küszködött és a hátsó lengéscsillapítója sem működött megfelelően, az egyenetlen aszfalton gyakran pattogott a Ferrarija a kigyorsításoknál. De ugyanezt Laudánál is megfigyelték, aki szintén a második legrosszabb időmérőjét zárta a szezonban, a futamot pedig feladta futóműhiba miatt. Regazzoni talán csak szellemeket látott a nagy feszültség élménye miatt. Lauda korábban azt mondta, ha teheti, akadályozza majd Fittipaldit.
„Gondoltam rá, hogy kifejtsem, mit gondolok Clay szokásairól, de nem tettem. Veszélyesek, nincs más szó rájuk – közölte Fittipaldi. – Végülis megnyertem a bajnokságot, én a pályán beszélek."
Ezt egyébként szó szerint vehetjük: a McLaren révén az F1-es történelem során először alkalmazott egy csapat rádiókapcsolatot a pilótájával. A mai Panasz FM adása akkor valószínűleg technikai információkra korlátozódott, nem reklamálásra. A brazil versenyző már szezon közben kampányolt a megoldásért, nehogy valamilyen kommunikációs zavaron ússzon el a siker.
Fittipaldi, aki a nagydíjon a nemrég született lánya fényképével a ruhájában vezetett, és akinek előzetesen Pelé tolmácsolta táviratban a támogatását a brazil nép nevében, elárult néhány érdekességet az ünneplésről is.
„Csak akkor tudatosult bennem, hogy igen, megcsináltam, amikor besétáltam egy senecai bárba. Pompás bulit csaptunk – mondta. – Az éjszaka végén nagylelkűen odaajándékoztam a bajnoki babérkoszorút a bárnak. Néhány éve megint jártam ott, és noha kicsit halványabban, megaszalódva, de a füzér büszkén lóg a falon." A Forma-1 azonban összességében gyászolt, mert a futamon életét vesztette egy fiatal tehetség.
Romain Grosjean tavalyi balesetéből elsősorban a hatalmas tűz maradt meg az emlékezetekben, az kevésbé, hogy a pilóta életét megmentette a bukókeret, amely megóvta a fejét a szalagkorlátba becsapódásnál és annak szétnyílásánál. Sajnos az 1974-es szezonzáró rámutatott, mekkora veszélyt rejt a palánk fémlemezeinek szétválása:
a fiatal osztrák versenyző, Helmuth Koinigg nyakát az éles peremek szétvágták, ahogy irányíthatatlanná vált autójával a 10. körben eltalálta a korlátot.
A korábban az osztrák sícsapatot erősítő Koiniggnek ez csupán a harmadik nagydíja volt, egy gyenge autót vezetve próbálta elindítani a karrierjét a Forma-1-ben.
A sors kegyetlen fintora, hogy a pilóták szakszervezetében négy rutinos társával, köztük Laudával együtt kifogásolta a pályán lévő biztonsági feltételeket, többek közt az elavult szalagkorlátok minőségét és konstrukcióját.
Olyan a pályán menni, mintha megrázna az elektromosság. Alig látok, és a vibráció szinte kirázza az összes csavart a helyéről.
– mondta a hétvége előtt az osztrák kommentátorlegendának, Heinz Prüllernek. Ugyanott csúszott ki, ahol korábban Regazzoni és mások is, a végzetes balesetet a hátsó felfüggesztés meghibásodása okozta. Halálát azért nem közölték azonnal, mert a helyi jogszabályok szerint ezt csak azután lehet megtenni, hogy az áldozat legközelebbi hozzátartozóját a hatóságok tájékoztatták. Koinigg felesége, akivel két hónappal korábban házasodott össze, Ausztriában volt.