Megtalálták Kanada tengeri Jurassic Parkját
![jura](https://cdn.origo.hu/2023/12/aCt2uM0CnDPjAsI6RmHd_sZo6ybRM1I4O8W8omrI-tQ/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50Lzc2Y2M4Yzc0OGI3MDQyMDBhYmY2OTk2YjVkNjg1MTNi.webp)
A lelőhelyet páratlan állapota miatt a világ legjobb minőségű (Konservat-Lagerstätte) jura időszaki (183 millió éves) tengeri ősmaradvány-lelőhelyei közé sorolták.
Észak-Amerikában ez az egyedüli ilyen ősmaradvány-lelőhely.
A világon csupán három hasonló létezik, valamennyi Európában. Az új lelőhely leírásáról és a feltárt fosszíliákról a Geology című tudományos folyóirat januári számában tették közzé tanulmányukat amerikai kutatók.
A megkövesedett lágy részek léte különösen jelentős, mivel ezáltal sokkal összetettebb képet lehet kapni az ősi ökoszisztémákról, és tudásunk kiegészülhet a kihalt élőlények és a ma élők közötti kapcsolatról - közölte Rowan Martindale, az Texasi Egyetem professzora, a megkövesedett maradványok elemzésének vezetője.
"Egy átlagos ősmaradvány-lelőhelyen a múltban élt élőlényeknek csak a töredéke őrződik meg. Ha egy különösen jó állapotú ősmaradvány-lelőhelyet találunk lágy részekkel, jelentősen többet tudunk meg az akkor élt közösségről. Nem sok puhatestű állatkövületre bukkanhatunk, mivel ezeknek nincs csontvázuk, vagy csak nagyon lágy vázuk van" - tette hozzá.
Az új lelőhelyre a kanadai nemzeti parkokat felügyelő hatóság Yaha Tinda farmján bukkantak Alberta tartomány délnyugati részén. Benjamin Gill, a Virginiai Műszaki Egyetem professzora,
a tanulmány társszerzője vette észre az első igen jó állapotban megkövesedett homárt,
akkor, amikor egyik tanítványa éppen a fosszílián állt.
A fénytörés annyira jó volt, hogy kirajzolta a homár alakját. Körülnéztünk és mindenhol fosszíliákat láttunk"
- idézte a PhysOrg tudományos-ismeretterjesztő hírportál a professzort.
A homár volt az első jel arra, hogy különleges lelőhelyről van szó, mivel ez a tengeri állat általában nem kövesedik meg.
Találtak a kutatók ritka rákokat, teljes halcsontvázakat pikkelyekkel és kopoltyúkkal, a nagytestű delfinszerű tengeri hüllők, az ichtioszauruszok maradványait, valamint a mai vámpírtintahallal és polipokkal rokon ősi fejlábúakat.
A lelőhely 183 millió éves, ami azt jelenti, hogy a kora jura időszakban éltek ezek az állatok, amikor Yaha Tinda és a hasonló korú európai ősmaradvány-lelőhelyek egy ősi kontinens - amelyből a mai észak-Amerika és Európa formálódott - ellentétes oldalán terültek el.
Az ősi kontinens ellentétes részeinek tengeri ökoszisztémájából származó, jól megőrződött kövületek összevetése segíteni fogja a tudósokat abban, hogy jobban megértsék a jura időszaki tengeri élet megoszlását a Földön. A mezozoikum középső korában, a jura időszakban (206 és 145 millió év között) a mainál lényegesen melegebb és kiegyenlítettebb volt az éghajlat. A pólusokat nem borította jég,és a trópusi éghajlati öv határa a magas szélességi körökig terjedt.
A jura időszakban kezdődött el a valamennyi mai szárazulatot egyetlen szuperkontinensbe egyesítő Pángea szétdarabolódása, és az Atlanti-óceán kinyílása,
amely ekkor még csupán egy keskeny tengervályú volt a Pángea északi részén.
Afrika,Dél-Amerika, valamint Ausztrália és az Antarktisz a jura elején még egyetlen masszívumot, a Gondwana-őskontinenst alkották, Észak-Amerika és Eurázsia pedig az északi féltekén kelet-nyugati irányba elterpeszkedő Laurázsia kontinenst.
A két szárazulatot az ekkor aktív tágulási szakaszában lévő Tethys-óceán választotta el egymástól. A mai Mexikói-öböl északi irányban messze benyúlt a szárazulatra, és a kanadai ősmasszívum egyes részeit is sekélytenger borította.
Ez az első alkalom, hogy Európán kívül bukkantunk ilyen lelőhelyre, Yaha Tinda megkövesedett közössége páratlan betekintést nyújt a kora jura időszak Panthalassza-óceánjának életébe - hangsúlyozta Martindale. (A széttöredező Pángeát az Egyenlító vidékére beékelődő Tethys-óceán osztotta a két nagy kontinentális egységre, Laurázsiára és Gondwanara, melyeket nyugaton illetve az őskontinensek északi és déli partvidékén a hatalmas kiterjedésű ős Csendes-óceán, a Panthalassza határolt.)
A szakemberek 2013 nyara óta kutatják a térséget, ahol több tucat fosszíliára bukkantak, köztük valószínűleg új fajokra is. A kutatás a jövőben arra irányul, hogy kiderítsék, miként kövült meg együtt ilyen sok különféle élőlény. A szakemberek úgy vélik, hogy
a jura időszak óceánjainak egy részében nagyon alacsonnyá válhatott az oxigénszint, és ez okozhatta a tengeri élet kihalását.
A jura időszakban többször is előfordult az óceáni anoxia, amikor a világtenger egyes vidékein erősen lecsökkent a tengervíz oxigéntartalma.
Ennek köszönhető az egyik leghíresebb jura időszaki tengeri lelőhely kialakulása, a németországi Holzmaden mellett. Az oxigénban szegény egykori reduktív környezetben a tengeraljzatra süllyedt elpusztult élőlények tetemeit nem tudták szétbontani a dögevők, mivel számukra is halálos veszélyt jelentett a magas szervesanyag tartalmú üledékből felszabaduló kén-hidrogén. A szapropélbe ( az úgynevezett rothadó iszapba) ágyazódott tetemek lágyrészeit is megőrizték a bitumenben gazdag sőtétszürke palarétegek.