Megdöbbentő felfedezés: újabb helyeken lehet élet a Föld közelében
![Ariel](https://cdn.origo.hu/2023/12/HT92-6vo2ijM0oiCsX3DdtMWIq1CBp1iXkXnBf9pxL8/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzJhM2Y2NWE1YjZlYjQyYzJiNjlkYTAwN2MxNzZjYTIz.webp)
Az 1977. augusztus 20-án útjára indított Voyager 2 - annak az öt, ember alkotta eszköznek az egyike, amely képes elhagyni a Naprendszert és kirepülni a csillagközi térbe -, 1986 januárjában közelítette meg az Uránuszt, a Naprendszer negyedik legnagyobb bolygóját.
Az óriási, kékes színű gázbolygóról és holdjairól összesen nyolcezer nagy felbontású felvételt készített, amelyek mind a mai napig a legrészletesebb, legjobb felvételek az Uránuszról és rendszeréről.
A Voyger 2 nemcsak fényképfelvételeket, hanem fedélzeti műszereivel különféle részletes méréseket is végzett.
A mérések egy egészen furcsa jelenséget azonosítottak:
olyan töltött részecskék tömegét, amelyek az Uránusz magnetoszférájának bizonyos zónáiban nagy tömegben rekedtek meg. E töltött részecskéknek a fizika törvényei szerint szét kellett volna terjedniük, de ehelyett a bolygó egyenlítői zónájában halmozódtak fel, az Uránusz két nagyobb holdja, az Ariel és Miranda pályájának közelében.
Az 1980-as évek végén még úgy vélték, hogy ez az anomália az Uránusz mágneses terében kitört mágneses viharokhoz hasonló forrásból származó nagy energiájú elektronok beáramlására utal.
A tetszetős magyarázatnak azonban számos problémája volt, amit hosszú évtizedeken át nem sikerült feloldani.
A Voyager 2 mérési adatainak újbóli részletes elemzése azt mutatta, hogy ezek a nagy energiájú elektronok az Ariel és a Miranda holdak környékére koncentrálódnak.
Hasonló anomáliát fedezett fel a Voyager 2 a Szaturnusz körüli térben is, amelyről ma már tudjuk – a Cassini űrszonda küldetésének is köszönhetően –, hogy ennek eredete az Encledus hold jégburka alatt rejtőző vízóceánra, pontosabban a vastag jeget áttörő vízgejzírekre vezethető vissza. Egy ugyanilyen észlelés vezetett el a Jupiter Europa nevű holdján rejtőző kiterjedt óceán felfedezéséhez is.
Ian Cohen csillagász, a Johns Hopkins Alkalmazott Fizikai Laboratórium kutatója a Science Alert tudományos portálnak nyilatkozva elmondta, már régebb óta gyanítják, hogy a nagy energiájú részecskék, illetve a mágneses mezők mérése nemcsak az űrkörnyezet megértése miatt, hanem a bolygókutatás szempontjából is kiemelkedő fontosságú kutatási terület.
Nem áll példa nélkül, hogy a nagy energiájú részecskék mérése egy-egy óceáni világ felfedezéséhez vezet"
- nyilatkozta Ian Cohen az Encledus és az Europa óceánjainak még korábbi felfedezésére utalva. A Voyager 2 mérései ugyanazt a mintát mutatják, amit az Encledus és az Europa holdaknál is tapasztaltak.
Mindez elég egyértelműen arra utal, hogy újabb két óceánnal gyarapodhat a Földön kívül, a Naprendszerben eddig felfedezett óceánok száma; az Ariel és a Miranda óceánjaival.
Az a tény, hogy a Naprendszeren belül nemcsak a Föld privilégiuma a folyékony víz, új megvilágításba helyezi a földönkívüli mikrobális élet lehetőségeit is.
Az Arielen a víz jelenlétét az infravörös spektroszkópos mérések is megerősítették, amelyek kristályos vízjeget mutattak ki a hold felszínén. Az Ariel méretéből, összetételéből és az oldott sók, valamint az ammónia feltételezett jelenlétéből - amelyek csökkentik a víz olvadáspontját -, arra lehet következtetni, hogy az Ariel felszíne alatt két réteg különülhet el, az egyik egy sziklás mag, a másik pedig az e feletti vízjég, illetve folyékony víz.
A töredezett felszínű Mirandán észlelhető formációkat a mélyből felfelé áramló masszív vízjégtömeg okozhatja.
Ezt a mozgást az árapály hatás idézi elő, ami viszont hőt is termel.
Éppen ezért nagyon valószínű, hogy a Miranda felszíne alatt is jelen lehet a folyékony víz.
A jelenlegi ismereteink szerint az élet kialakulásának egyik elengedhetetlen feltétele a víz. Sokáig úgy tudtuk, hogy csak a Földön van jelen nagyobb mennyiségben ez az élethez nélkülözhetetlen elem.
Noha a Mars-kutatás legfrissebb eredményei alapján bizonyosnak vehetjük, hogy a távoli múltban a vörös bolygón is nagyobb mennyiségben volt jelen a folyékony halmazállapotú víz mint a potenciális alsóbbrendű marsi élet kialakulásának katalizátora, a Marson legnagyobb valószínűséggel legfeljebb csak a múltbeli élet nyomait kereshetjük.
Ezzel szemben már a Naprendszer négy holdja is alkalmas terepnek látszik a feltételezett mikrobális élet létezéséhez. Éppen ezért a jövő legizgalmasabb űrkutatási projektje a Naprendszer négy, vízzel rendelkező holdjának alaposabb felderítése lesz.
(Forrás: Science Alert)