Ez beszólt a Volkswagennek - Hyundai i20-menetpróba
![Hyundai i20](https://cdn.origo.hu/2023/12/MlDboBr8gfOnolfWx6ghIA3dcHdoLrwalh_xKZZjMtA/fill/1347/758/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2ZiOTVjMzcyNTY2YTQxYWE4ZWM5YzhkNzg5ZThkOWU4.webp)
Emlékszik még valaki arra az esetlen kisautóra, amit Getznek hívtak, de – érthető okok miatt – nálunk TB Get néven árultak? Nincs meg? Nem baj, ezzel valószínűleg nincs egyedül, ugyanis szegény Getznek egy olyan porcikája sincs, amit néhány másodpercnél tovább meg lehetne jegyezni. Mentségére legyen mondva, hogy még abban az időben született, amikor a koreai autógyárak igyekezetéből és szépérzékéből csak az előbbi létezett, de az nagyon. A Getz utódja már i20-as néven került a szalonokba, így legalább nem kellett bajlódni a magyarországi importőrnek a Z betűk levakarásával, ennél viszont sokkal örömtelibb fejlemény, hogy egészen vállalható külsőt kapott. Ha nem ugrik be ez sem, az azért lehet, mert pont úgy néz ki, mint egy Opel Corsa, és egy tucatmodellre hasonlítani egyenlő a láthatatlansággal.
Egy Hyundai-fant se szeretnék megbántani, nyilván sokan vannak, akik nem csak ismerik, de egyenesen szeretik is a fent emlegetett két modellt, egyszerűen csak azt akartam érzékeltetni, milyen elképesztő fejlődésen ment keresztül ez a típus, mire a harmadik generációjáig jutott. Persze nyilván hálásabb és látványosabb munkafolyamat egy csúnyácska Getzből eljutni a képeken látható i20-ig, mint mondjuk egy ötös Golfból hetest faragni, de a lényeg mégis az, hogy ez a néhány éve még lesajnált kisautó most ott tart, hogy ha begurul egy Polo és Corsa közé, őt fogják megbámulni.
Kövér László meglehetősen kényelmetlenül érezhette volna magát az i20 Spanyolországban tartott bemutatóján, mert az ilyenkor szokásos esti fejtágítón annyiszor hangzott el az európai szó pozitív jelzőként, hogy az ember azt várta, mikor ront már be néhány - jól tudjuk milyen - aktivista, hogy uniós zászlókat dugjanak a pódiumra rakott i20-as különböző nyílásaiba. Röviden összefoglalva az ott elhangzottakat: az i20-as formáját európai dizájnerek találták ki, kifejezetten az európai ízlésvilágot szem előtt tartva. A guszta részletek közül az autó fenekére, azon belül is a lámpákra a legbüszkébb az Európa szívében született és felcseperedett Thomas Bürkle, aki a márka európai formatervezési központjának vezetője.
A gyártás helyszíne ugyancsak átkerült Európába, szorgos török kezek és (valószínűleg nem európai) robotok rakják össze az új i20-asokat – és i10-eseket – a Hyundai izmiti gyárában. Ennek éves kapacitása 200 ezer autó, és saját bevallásuk szerint eddig egymilliárd eurót toltak bele a koreaiak. A kor divatjának megfelelően alacsonyabb, szélesebb és egy kicsit hosszabb lett az i20, de nem csak emiatt tűnik sportosabbnak elődjénél, hanem például a meredeken emelkedő övvonal miatt is, ami tényleg dinamikus külsőt ad neki, cserébe nem lehet kikönyökölve vezetni. Pontosabban lehet, de ehhez annyira fel kell kurblizni a vezetőülést, hogy mire kényelmesen kitehénkednénk az ablakon, beleér a fejünk a tetőbe, ha viszont nem ér bele, az azt jelenti, hogy hobbitok vagyunk, ez esetben viszont a pedálokat nem fogjuk elérni.
Bürkle mester joggal lehet büszke a hátsó lámpákra, sötétben még bitangabbul néznek ki, hogy három-három piros folt parázslik bennük, de ugyancsak jó trükk a csillogó feketére fújt C oszlop is, nem mintha ezt már nem sütötték volna el a Hyundai előtt egy páran. Nyilván ízlések és pofonok, szerintem az összkép kifejezetten pofás lett, ha nagyon kötözködnöm kéne, egyedül a krómozott kilincsekbe tudnék belekötni, de ha már az autó oldalánál tartunk, praktikusnak ugyan praktikus az ajtók aljára ragasztott védőcsík, de eléggé megtöri a képet.
A második generációs i20 teljesen új padlólemezre épül, sőt minden egyes karosszériaeleme új, nem is győzték eleget emlegetni a bemutatón, hogy a kasztni 42 százaléka készül nagyszilárdságú acélból, ami nem egy informatív adat, de ha hozzátesszük az előd 16 százalékát, máris érzékelhető a fejlődés. A mintegy 80 százalékkal merevebb felépítés nem csupán biztonságtechnikai szempontból előnyös, de a kevésbé csavarodó bódé a vezetési élményre és komfortérzetre is jótékony hatással van, arról nem is beszélve, hogy a stratégiai pontokra rakott erős acéllal már nagyobb mozgásterük lehetett a mérnököknek a súlycsökkentésre.
A motorválaszték két benzinesből, és két dízelből áll. Annyi csavar azonban van a dologban, hogy a kisebbik, 1,25 literes, négyhengeres benzinmotor kétfajta teljesítménnyel kérhető, 75, illetve 84 lóerővel, a nyomaték viszont mindkét változatnál ugyanannyi: 121 newtonméter. Hogy erre mi szükség volt, ne kérdezzék, én sem kaptam rá pontos választ, kedvezőbb árról meg adózásról kezdtek el beszélni a menetpróbára jól felkészített illetékesek, de a második keresztkérdés után már ők is csak mosolyogtak, és azzal tereltek, hogy jövőre jön egy kisköbcentis benzines turbómotor is.
Nálunk nagy valószínűséggel továbbra is az 1,25 literes alapmotor lesz a favorit, de akinek nagyon olyanja van, dízellel is kérheti az i20-ast, ráadásul mindjárt kétfélével: egy 1,1 literes három-, és egy 1,4 literes négyhengeressel, 75, illetve 90 lóerővel. A kis benzinesekhez ötfokozatú váltót adnak, az 1,4 literes „csúcs” benzineshez hatgangos jár, akárcsak a két dízelhez. Aki automata váltóra vágyik, annak egyszerű a dolga, mert csak az egynégyes benzineshez kérhető.
Az utastér formavilága és helykínálata legalább akkorát fejlődött, mint a külső, az anyagminőséget szándékosan hagytam ki, mert aki az ujjbeggyel gyurmázható műanyagokra gerjed, továbbra sem fog felizgulni az i20-asban. Mindenki más egy letisztult, ízléses műszerfalnak örülhet, nincs kétgombos kvarcóra, se kályhaezüsttel megkínált középkonzol, van viszont egy annyira praktikus okostelefon-dokkoló, amit minden autógyárnak be kéne vezetnie opcióként. Mert mi a csudának nyomja vezetés közben a zsebünket, vagy hánykolódik valamelyik rekeszben a mindentudó tepsimobilunk, ha azt navigálásra, zenehallgatásra is használhatjuk az autó gyári rendszerei helyett, amelyek már akkor elavultnak számítanak a telefonunkhoz képest, amikor kigurultunk a szalonból. Persze nem nehéz belátni, hogy egy gyári extraként rendelt navigáción jóval többet lehet kaszálni egy nyamvadt konzolnál, ezért különösen becsüljük meg a Hyundai igyekezetét az autók és okostelefonok párosítása terén. Természetesen gondoltak az ős-nokiásokra is, mert a trükkös konzol mellett hagyományos navigáció is rendelhető szép nagy színes központi kijelzővel.
A helykínálatra egy szó illik: parádés. Ez ezért lehet így, mert az i20 szépen kinőtte magát, 2570 milliméteres tengelytávja az egyik legnagyobb a kategóriában, a Polóra például kerek tíz centit ver rá, az új Corsára pedig hatot. Az első ülések helykínálata nem kérdés, a hátsóké viszont akkora, hogy még a konfekcióméret felső határát súrolva is kényelmesen lehet terpeszkedni, és ez nemcsak a láb-, hanem a fejtérre is igaz. „Nyilván a csomagtartóból vettek el az utastér javára” – írhatná ilyenkor egy rutinos troll, de az i20 igazi trollgyilkos célszerszám, mert a 326 literes csomagtartója minden, csak nem kicsi, az ötös Golfé például ennél csak 24 literrel tud többet.
A nemzetközi menetpróbákra általában nem visznek alapmotoros tesztautókat a gyárak, azonban a Hyundai bevállalta, hogy már a hazai tesztek előtt kiderüljön: az átdolgozott 1,25 literes benzines nem áll a helyzet magaslatán. Direkt visszaolvastam a négy évvel ezelőtti tesztemet, amikor csak egyféle, 78 lóerős teljesítménnyel létezett ez a motor, és akkor még ez volt a benyomás: „a rövid fokozatoknak köszönhetően már-már dinamikusan hasíthatunk a forgalomban, a rövid úton járó és precíz váltót kifejezetten jó használni, egyedül csak a kissé suta kormányzás rontja az összképet”.
A helyzet az, hogy a suta szintről élvezetessé javult a kormányzás, a dinamikus szót viszont felejtsük el az 1,25 literes négyhengeressel kapcsolatban, mivel úgy mozog vele az autó, mintha levegő helyett sűrű, zselés közegen kéne átvágnia. Mivel az i20-as súlya nem nőtt, az ellustulás hátterében az állhat, hogy az összes motort átreszelték az Euro 6-os környezetvédelmi előírásoknak megfelelően. Az Euro 6-os normáról azt kell tudni, hogy úgy eltompul tőle a szívómotor, mint két liter halálfejes kadarkától a kezdő kollégista. Papíron ugyan nem rosszak az adatok, de a valóságban mégis folyton azzal vagyunk elfoglalva, hogy megőrizzük valahogy a nehezen megszerzett lendületünket, mert nyomaték érzésre egyáltalán nincs. Nem véletlen, hogy ennyire elterjedtek mostanság a kisköbcentis benzines turbómotorok, és az sem, hogy a Hyundai jövőre piacra dob egyet, mert mellettük ennek a szegény szívómotornak annyi esélye van, mint dopping nélkül indulni a Tour de France-on.
Egyáltalán nem mellékes tény, hogy hiába forgatjuk szét a motort és üvegeljük hármasban a domboldalon felfelé, ebből szinte semmi nem jut el az utastérig. Az i20-as valóságos süketszoba, autópályán a legnagyobb és egyben a legjobban kivehető zajforrás egy kis huzatos szélzaj a visszapillantók felől, de ezt leszámítva tényleg semmi. A futóművel is dolgoztak rendesen, nagyon jól eltalált kompromisszum, ügyesen rugózza ki az úthibákat, nincs kisautós pattogás, bukdácsolás, van helyette viszont semleges, jól kiszámolható viselkedés és olyan kanyarsebesség, ami jócskán túlmutat az i20-as anya kedvence vagyok karakterén.
A nemzetközi menetpróbán egy gyors kör erejéig még kipróbálhattuk a nagyobbik dízelt is, ezzel már tökéletes csomagnak érződött az i20, viszont az ára miatt vélhetően kevesen választják majd ezzel. Ezek után már csak az a nagy kérdés, hogy mennyibe kerül az új i20, de erre még nincs válasz, mert még javában kalkulálják a hazai importőrnél. A forgalmazás februárban kezdődik, addig a régit kínálják extrákkal kitömve akciósan. Aki szereti az Opel Corsa formavilágát, és az ebből fakadó láthatatlanságot, nem jár vele rosszul, mindenki más várja meg az újat, és ha jót akar, doppingolja egy turbóval, ez a csomag megérdemel egy combosabb motort.